"Min käre vän Gajus,
"hur har situationen kunnat bli så här befängd?
"För fredens och rättvisans skull godtar jag..."
"..har Roms senat och folk bemyndigat mig att godta..."
"..har Roms senat och folk bemyndigat mig att godta en vapenvila."
Inte vapenvila. Det antyder att han är en monark och inte en brottsling.
Just det. En brottsling.
"..bemyndigat mig att godta ett slut på fientligheterna
"enligt villkoren i ditt senaste brev.
"Jag inväntar ditt svar."
Det duger.
En sådan ynklig förödmjukelse!
Vi är inte män, vi är maskar.
Det är hårt.
Maskar kan inte fly så hastigt som vi gör.
Caesar har inte ens lämnat Rom,
ändå jagar hans legioner oss från stad till stad.
Vi är snarare får än maskar.
Om vi kunde betala soldaterna...
- Ja, men det kan vi inte. - Låt oss fokusera på ärendet.
Du måste ange när du går med på att möta honom.
- Aldrig. - De behöver inte mötas.
- Det är Caesar mot senaten. - Det hör till god ton.
Jag möter honom inte. Aldrig.
- Han var som en son för mig. - Det är oväsentligt.
Det är bara tack vare Jupiters nåd han inte redan spetsat våra huvuden.
Jupiter har ingen nåd för ynkryggar.
- Var försiktig. - Ni går med på kapitulation...
Det här är inte kapitulation!
Pompejus Magnus kapitulerar inte.
Jag behöver tid.
Det får vi med en vapenvila.
Verrus Horta sänder tre krus med bärnsten
och meddelar att han lämnat Pompejus fana.
Han lägger sitt liv i dina händer.
- Horta? - Pederast, vaxartad hud, rött hår...
- Ägor i Tusculum. - Nu har jag honom.
Skicka lite pengar och gör honom till quaestor eller nåt sånt.
Var lika barmhärtig mot alla och du blir snart utfattig.
Dussintals kommer dagligen.
Klok barmhärtighet är värt 10 000 män.
Om mitt sista mynt köper mig en tron är det ett rimligt pris.
- Tron? - Poetisk frihet. Vad mer?
Atia bjuder på middag i kväll.
Igen? Bona Dea...
Inte i kväll, i alla fall.
- Ursäkt? - Ingen.
- Det är andra gången du tackar nej. - Jag är inte skyldig Atia något.
Inget vist beslut, men modigt.
Det sägs att slavar talar om mod som fiskar om att flyga.
Gör de? Så fyndigt.
"I sin strävan efter fred och rättvisa,
"samt för att undvika onödig blodsutgjutelse,
"har Gajus Julius Caesar bönfallit
"Gnaeus Pompejus Magnus att lägga ned sina vapen."
Vad gör ni?
Det är riktigt roligt, men inte lätt.
Märklig pojke...
Jag hörde nåt egendomligt om er från kökspersonalen.
Varför skulle du och Caesar smyga er undan?
Va? Det var ingenting.
Så lät det inte.
- Du förförde honom, din sluga lilla räv. - Det gjorde jag inte.
Jag vet inte om det passar sig med en mors morbror, men bra gjort.
Servilia har ingen chans mot en mjuk, ung pojke som du.
- Vilken makt vi får. - Du missförstår.
En god älskare är diskret.
Han blev sjuk. Jag hjälpte honom, det är allt.
I framtiden får du inte verka för ivrig.
- Spela svårflörtad. - Låt honom vara.
Jag har bjudit in Caesar och Marcus Antonius i kväll.
- Se till att se riktigt... - Jag är inte hans älskare!
- Ljug inte för mig. - Det gör jag inte.
Han lider av en hemsk sjukdom.
Sjukdom? Vad då för sjukdom?
- Jag säger inget. Jag svor en ed. - Berätta!
Det gör jag inte.
Jag är hemskt besviken.
Caesar hälsar att han inte kan komma i kväll.
Det gör inget.
- Varför inte? - Det sa han inte.
Titus Pullo sover i trappan igen.
- Har han ingenstans att gå? - Han stannar inte länge i Rom.
När kommer ynglingen tillbaka? Din man.
- Crito. - När återvänder han?
- I november, hur så? - Jag säljer slavarna i dag.
Då får jag pengar till hemgiften.
Sen kan du och Lucius fara till honom och bli en riktig familj.
- Tack, far! - Vi kommer att sakna dig.
November? Så snart?
- De måste ge sig av nån gång. - Men november?
Det måste ju ske.
Det blir så långt till dem.
Jag vill vara med min man, mamma.
Javisst. Det är klart att du måste resa.
Men det är svårt.
God morgon.
- Kan jag få lite vatten? - Sätt dig.
- Du borde vara i lägret. - Där finns inget att göra.
- Det är tråkigt. - Ät lite bröd.
Nej tack. Jag mår inte så bra.
Du dricker för mycket.
Nej, det är inte det.
Jag åt några skämda ostron.
Var är din flicka?
Skit.
- Det var en av de här. - Oroa dig inte.
Du kan alltid skaffa en ny.
Men jag vill ha Eirene.
Du kan inte ta med henne i fält.
Jag kanske inte återvänder.
Lämna trettonde? Varför det?
- Du gjorde det. - Du är inte skapt för fred.
Jag kan inte bara lämna henne här.
- Du tänker med din penis. - Så är det inte.
- Jag har inte rört henne. - Varför inte?
Jag tycker om att se på henne. Det lugnar mig.
Här är hon. Tack, Apollo.
Flickan är hans.
Betala din skuld så får du henne.
Skuld? Du borde betala mig för att dricka din sörja.
Hur mycket?
Jag betalar tillbaka så fort jag kan.
Gör det.
Vad ska du göra med henne?
- Jag vill inte ha henne. - Förlåt?
Det är vänligt att erbjuda...
Du har ju bett om en slav. Det kostar oss ingenting.
- Pullo kan inte ta henne. - Får jag ingen gallisk slav?
Mina galler skulle hellre skära halsen av dig än sopa.
Den här är snäll och beskedlig. Vad är det för fel?
- Hon har konstiga ögon. - Du gör mig galen.
Flickan stannar.
Lugna ned dig...!
När Pullo satt den där häxan att spionera på mig?
- Han vet. - En sån enfaldig best?
Om han ens misstänkte nåt skulle han gå direkt till Vorenus.
- Självklart. - Tror du verkligen det?
- Han vet ingenting. - Säkert?
Han såg Evander hos er.
Men än sen? Han tillhör ju familjen.
- Det är sant. - Du jagar upp dig i onödan.
Låt det vara sant...
Den stackaren går med på allt.
Senaten stadfäster din ställning
och Pompejus drar sig tillbaka till Spanien.
Han suger Poscas kuk om vi ber honom.
Han är alldeles för generös.
- Är det en krigslist? - Knappast.
Han och hans fåtal soldater sitter fast.
Han blir svagare för varje dag.
Vi skulle kunna krossa honom.
Men nu när han har godtagit vapenvilan,
skulle jag se ut som en tyrann om jag angrep honom.
Posca här tycker att jag ska godta vapenvilan.
- I utbyte mot vad? - Fred.
Mjäk.
Murbräckan har nått muren. Ingen nåd.
Pompejus har senaten med sig.
- Han har lagen. - I Rom utgör de senaten.
Utanför murarna är de bara 300 gamla gubbar.
Visst, men andra lär hålla med Posca.
De har offentliggjort kapitulationen och den lär läsas i hela Italien.
Om jag inte är en tyrann,
varför skulle jag då inte godta villkoren?
Vägrar han att träffa oss
personligen?
Mycket bra. Ett sånt skäl kan pöbeln förstå.
Han vägrar att träffa mig öga mot öga.
Han vägrar träffa mig!
Just det, ingen vapenvila. Nu tar vi dem.
Tålamod!
Han är maktlös.
Vi ger oss av när tiden är inne.
När?
När tiden är inne.
Vi borde ha lämnat Rom för länge sen.
Äpplet är moget att plockas, men vi gör ingenting.
Pompejus är inget äpple, och jag är ingen bonde.
Kalla fram gardet.
Kom igen!
Han är värd mer. Se på honom! Se på armarna.
Kom igen! 40, 50. Tackar. Får vi nåt högre bud?
Förste centurion Lucius Vorenus. trevligt att ses igen.
Jag har lämnat armén, och är här för att sälja mitt bestånd.
Rödsot. De gick inte att rädda.
Jag lät dem ligga trots stanken för att visa att jag inte luras.
Ingen kan klandras.
Lyckan lät dig behålla en pojke.
- En lovande pojke. - Hur mycket betingar han?
En ansenlig summa.
Mer än nog för att betala utfodringen.
- Utfodringen? - De har inte svultit ihjäl.
Rör på påkarna!
- Ingenting? - Vi får bra betalt när han är frisk.
- Vad är det? - Far tog med honom från Gallien.
- Får vi behålla honom? - Han säljs när han är frisk.
- Vad gör vi då? - Vad heter han?
- Ingenting. - Vi kallar honom Rubio efter min duva.
- Vi har inga besparingar. - Jag ska nog komma på nåt.
- En gång till. - Fullständigt nederlag.
Ska jag vara barmhärtig?
Nej.
Hur ska du betala din skuld?
Allt jag äger är redan ditt. Vad mer kan jag ge dig?
Lämna mig inte igen.
Jag lämnade dig aldrig.
Männen blir galna av tristessen.
I dag fick jag hugga händerna av en legionär för mord på en civilist.
Sen måste jag lyssna i timtal på en frigiven slav
som gormade om att en av mina centurioner förfört hans döttrar.
- Det låter tröttsamt. - Det är din morbrors fel.
Han borde ha följt efter Pompejus söderut med legionerna.
Männen vet det och det gör dem rastlösa.
Men det är klart...
Han låtsas att det är en krigslist.
Men alla vet att Servilia har snöpt honom.
Han viker inte från hennes sida.
Jag är, som du märker,
inte snöpt.
Outhärdligt!
Lugna dig, mor. Du tänker inte klart.
Varför bry sig om med vem han går i säng?
Du är enfaldig som din far.
Om han inte vänslades med henne skulle han jaga Pompejus.
Republiken står på spel.
Vad bryr du dig om republiken?
Republiken ligger mig varmt om hjärtat.
Det vore oklokt att bråka om det här.
Naturligtvis. Jag skulle inte sänka mig så lågt.
Såna förhållanden brukar slå slint ändå,
utan att nån lägger sig i.
- Läraren är här... - Bra.
Din lärare väntar på gården.
Vilken lärare?
Det är hög tid att du lär dig de manliga konsterna,
- att slåss och kopulera och flå djur. - Det finns tid för sånt senare.
Liksom att begrava dig i meningslösa böcker.
De där grekerna gör ingen klokare.
Filosoferna har mycket att lära ut.
Här har du en grekisk filosof!
Jag har lejt den där soldaten.
- Vorenus? - Hette han så?
Inte den surmulna Cato-anhängaren,
- utan den muntra, råa sällen. - Pullo.
Ja. Vilka märkliga namn de har...
Försvara dig! Sköld. Sköld.
Vifta inte med den.
Sköld.
Nu räcker det!
Vatten.
Det här är befängt. Jag är inget soldatämne.
Och ansträngningen ger mig feber.
- Det känns i mjälten. - Du är bara ovan.
Jag har sett dig döda.
- Det finns en soldat i dig. - Det är inte dödandet.
Det är svärdsviftandet som tråkar ut mig.
Döda kan jag nog.
- Vi ska göra dig skräckinjagande. - I bästa fall blir jag medelmåttig.
- Bättre än inget. - Fel.
Gravfälten är fulla av medelmåttor.
Bättre då att inte fäktas alls.
Gör inte så där.
Ursäkta.
Unge dominus, jag behöver ditt råd i ett känsligt ämne.
Låt höra.
Anta att du såg nåt som fick dig att misstänka nåt.
Skulle du tala om det för maken?
Misstanke om vad då?
En annan man.
Vi talar om Vorenus och hans fru, antar jag.
Det sa jag inte.
Enbart misstankar räcker inte.
När misstanken väl är uttalad kan den uträtta sanningens verk.
Och om du tar fel
blir Vorenus vanhedrad av misstag.
Det krävs fakta. Utan fakta måste du förbli tyst.
Jag visste att du skulle träffa pulsådern.
Han vägrar gå med på vapenvila.
Vad händer nu...?
Är det inte lyckligt att vara slav?
Att inte ha nån vilja, inte fatta några beslut.
Drivved...
Så vilsamt det måste vara.
- Erastes Fulmen. - Centurion.
- Jag vill fråga dig om råd. - Jag hjälper gärna till.
Jag behöver låna pengar, och du har vänner i branschen.
Ja.
Det har jag. Jag tvekar bara därför att jag är förvånad.
Du hade det gott ställt.
Mina slavar dog i rödsot.
När jag får pengar reser jag norrut och köper fler.
Jag har kontakter i Narbo.
- Då behöver du en hel del. - Just det.
Jag kan inte.
Det vore fel att dra in dig i sånt.
Lånebranschen är hård.
Den som inte kan betala får lida.
Det vore som att sätta två vargar i samma bur -
till ingens fördel.
Du har rätt. Tack för samtalet.
Det finns andra sätt att tjäna pengar.
Det finns situationer där din blotta närvaro vore värdefull.
- En man som jag? - En hård man.
En förste centurion från trettonde.
- Jag tillhör inte längre armén. - Det spelar ingen roll.
Du skulle skänka värdighet åt affärsuppgörelser.
Jag skulle själv kunna använda dig.
Jag förstår fortfarande inte vad jag skulle göra.
Du skulle följa med för att avstyra bråk.
Ingen jäklas med en centurion.
Jag skulle bli livvakt.
Bra betalt.
- Jag sa ju åt dig att inte besöka henne! - Förlåt.
Fan ta henne! Det är jag som är din hustru!
Lyde!
Jättefint.
Inte för militäriskt?
Som en affärsman.
Jag är bara livvakt.
Det är alltid en början.
Caesar!
Vad är det med allihop?
Spärra in honom.
Calpurnia...
- Försök inte förneka det. - Det avsåg jag inte.
Gör dig bara av med henne. Annars blir det skilsmässa.
Det kanske inte räcker för att avskräcka dig.
Mig är det likgiltigt.
Vi kan inte skilja oss nu. Hennes släkts inflytande är avgörande...
Jag vet.
- Centurion. Precis i tid. - Medborgare.
Varför möts vi inte på torget?
Där slutför man bara affärer.
Nu räcker det!
Om du måste vissla så ta åtminstone en romersk låt.
- Hon sa att jag var som en elefant. - Tanjit, min honungsanka.
Du ser välmående ut.
Jag kysser din mors fötter.
Sätt dig.
Vill du ha nåt att äta, dricka?
- Vin går bra. - Vi har inte vin. Mjölk, kanske?
Mjölk? Har pisset tagit slut?
Humor. Mycket bra.
Det är trist att behöva komma hit.
Jag trodde vi var affärsmän, och så har det gått så här.
Ja.
Jag frågar bara en gång.
- Var är mina pengar? - Var är mina tryffelsvin?
Du har fått dina 50 svin.
Jag fick 50 sjuka svin.
- Inget av dem kan hitta tryffel. - Knepiga djur.
De har väl inte ätit ekollon?
Du får en fjärdedel av priset.
Du ska ge mig varenda denar, din skithög.
Vi behöver inte bli ohövliga.
Det sägs att hinduer har evigt liv.
Våra kroppar dör och förmultnar, men våra själar lever vidare.
Det låter ju trevligt.
- Då är du inte rädd för att dö? - Nej.
Bryt armen av honom.
Ge mig mina pengar, din apfitta.
Kyss mig i arslet!
Skär halsen av honom.
Skär den!
Vad gör du?!
Vad hände?
Vad är det? Berätta.
Erastes Fulmen bad mig döda en man.
Vägrade du?
Vad annars?
- Jag är ingen bandit. - Naturligtvis inte.
Du kunde inte ha handlat annorlunda.
Men hur ska vi betala hyran? Hur ska vi ge barnen mat?
Han är här!
Vad skönt! Jag trodde att du...
Jag kan tyvärr inte stanna.
Jag har kommit för att ta farväl.
- Farväl? - Jag reser söderut efter Pompejus.
Vi kommer inte att träffas igen.
- Aldrig? - Aldrig.
Skämta inte så där.
Jag skämtar inte.
- Är det på grund av nån graffiti? - Det är slut, Servilia.
Hur kan du säga så?
- Vi älskar varandra. - Det beror inte på att jag inte älskar dig.
Jag gör så här mot min vilja.
Men jag måste göra det som är rätt för republiken.
Republiken?
Varför så glad, mor?
Av ingen anledning alls.
Ingen liten plan som burit frukt?
Inte alls.
Och du bör inte heller låta påskina det - för någon.
- Vad är det för uppståndelse? - Vi reser söderut i morgon.
Utmärkt. Om vi skyndar oss har vi snart Pompejus på knä.
Du stannar här med trettonde för att upprätthålla ordningen.
Upprätthålla ordningen?
Jag lämnar staden i dina händer. Posca hjälper dig.
Jag är soldat, inte ordningspolis.
Du lyder order.
Jag funderar på...
Jag har en gård i närheten.
Där är härligt så här års.
Jag funderar på att resa dit.
Stanna tills skörden är över.
- Du kanske vill följa med? - Det var snällt.
Men jag tror att jag stannar här.
Det tjänar inget till att stanna.
Havsluften är uppiggande.
Då kan inte jag resa, antar jag.
Det skulle verka fegt.
Du skulle veta att det inte var så.
Ja, jag skulle veta det.
Men jag har inte ett ståtligt, lysande gammalt namn som du.
Jag måste hålla mitt namn polerat, annars mister det all sin glans.
- Då måste jag stanna. - Jag beklagar.
Soldat!
Du är i tjänst.
Generalen tar emot.
Skriv av det här.
Vad vill du, medborgare?
Jag har tänkt över min situation.
Jag antar generalens erbjudande.
Mitt erbjudande?
Att bli evocati. Om villkoren kvarstår.
Sa jag att du kunde bli evocati?
Med all respekt, general, ja.
Vilka villkor erbjöd jag?
Prefekt av första graden, tiotusen sestertier.
Ett generöst erbjudande, som du tackade nej till.
Vanligtvis erbjuder jag aldrig samma sak två gånger, men du har tur.
Caesar är bortrest och jag är här ensam.
Jag behöver bra karlar.
Du får det. Befordran till prefekt och niotusen sestertier.
Tack, general.
Som tack för min generositet väntar jag mig lojalitet.
Lojalitet in i döden.
In i döden, general.
Välkommen hem.
Utgå.
- Ställ honom här. - Domina.
Det här är en av dem som ritade snuskbilderna.
Det tog inte lång tid att få honom att prata.
Vem lejde honom?
Timon, hästjuden.
Atias dräng! Klä på mig.
- Det är gjort. - Tar de tillbaka dig?
Ja.
Prefekt av första graden, niotusen sestertier.
Jag har sålt mig till en tyrann.
Det var nödvändigt.
Tack.
Juniae gudar, med denna offergåva ber jag er sammankalla
Tyche, Megaera och Nemesis, så de bevittnar denna förbannelse.
Vid mina förfäders andar
förbannar jag Gajus Julius Caesar.
Låt hans penis förtvina.
Låt hans ben knäckas.
Låt honom se sina legioner drunkna i sitt eget blod.
Jag erbjuder er hans lemmar,
hans huvud, hans mun,
hans andedräkt, hans talförmåga,
hans händer, hans lever,
hans hjärta, hans mage.
Infernots gudar, låt mig se honom lida svårt,
så ska jag glädja mig och offra till er.
Vid mina förfäders andar
förbannar jag Atia.
Låt hundar våldta henne.
Låt hennes barn dö
och hennes hus brinna.
Låt henne leva ett långt liv i bittert elände och skam.
Infernots gudar, jag erbjuder er hennes lemmar,
hennes huvud, hennes mun, hennes andedräkt,
hennes talförmåga, hennes hjärta,
hennes lever, hennes mage.
Infernots gudar, låt mig se henne lida svårt, så ska jag glädja mig
och offra till er.
- Då så, vän... - Vad vill ni?
- Vad har du ihop med Niobe? - Niobe? Ingenting!
Jag svär vid Jupiter. Må furier riva ut ögonen på mig.
Vad gjorde du med henne?
Min fru och jag grälade,
och jag frågade Niobe till råds.
Jag grät, och Niobe visade medlidande.
Jag skulle aldrig...
- Han kanske talar sanning. - Han ljuger.
Det gör jag inte!
Om han säger att du ljuger tror jag honom.
Pojken är klyftig.
- Snälla, jag ber...! - Tyst.
Skäm inte ut dig.
Vi vet att du ljuger. Förstår du?
Vi måste döda dig.
- Jag har aldrig rört henne. - Gå vidare.
Ditt liv är slut, Evander. Frågan är bara hur du vill dö.
Fortsätter du ljuga torterar vi dig.
Du dör efter många timmars lidande.
Men om du är ärlig dör du snabbt och smärtfritt.
- Snälla. - Berätta sanningen.
- Tortera honom. - Junos fitta, vad du är framåt.
Jag har aldrig torterat nån. De har specialister för sånt.
Jag har aldrig torterat nån.
- Jag vet inte hur man gör. - Inte?
- De har specialister för sånt. - Skär av honom tummarna.
Det är en bra början.
Niobe och jag hade ett förhållande! Jag erkänner.
Döda mig om ni måste.
Vänta.
Vad mer?
Inget mer. Döda mig.
Du ljuger igen.
Vill du besudla Plutos tröskel med lögner?
- Jag säger inget mer. - Skär av tummarna.
Barnet!
- Barnet är mitt! - Barnet? Vilket barn?
Lucius. Spädbarnet.
Döda mig nu...
- Vorenus son? - Niobes son.
Min son.
Han är min.
Nu har vi begravt det onda.
Du får aldrig prata om det.
Vorenus ska aldrig få veta nåt.
Aldrig.
Fader Mars som går med stormsteg, denne man har troget vakat åt dig.
Ta honom under ditt beskydd.
Må hans fiender fly.
Må deras stadsmurar falla sönder.
Må deras boskap och kvinnor bli tagna. Denne man är nu evocati.
De har avseglat till Grekland.